10.3 Функції та завдання нбу
Відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України.
На виконання своєї основної функції Національний банк сприяє дотриманню стабільності банківської системи, а також, у межах своїх повноважень, - цінової стабільності.
У законі «Про Національний банк України» затверджено також розгалужений перелік його інших функцій:
1) відповідно до розроблених Радою Національного банку України Основних засад грошово-кредитної політики визначає та проводить грошово-кредитну політику;
2) монопольно здійснює емісію національної валюти України та організує її обіг;
3) виступає кредитором останньої інстанції для банків і організує систему рефінансування;
4) встановлює для банків правила проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна;
5) організовує створення та методологічно забезпечує систему грошово-кредитної і банківської статистичної інформації та статистики платіжного балансу;
6) визначає систему, порядок і форми платежів, у тому числі між банками;
7) визначає напрями розвитку сучасних електронних банківських технологій, створює, координує та контролює створення електронних платіжних засобів, платіжних систем, автоматизації банківської діяльності та засобів захисту банківської інформації;
8) здійснює банківське регулювання та нагляд;
9) веде Державний реєстр банків, здійснює ліцензування банківської діяльності та операцій у передбачених законами випадках;
10) веде офіційний реєстр ідентифікаційних номерів емітентів платіжних карток внутрішньодержавних платіжних систем;
11) здійснює сертифікацію аудиторів, які проводитимуть аудиторську перевірку банків, тимчасових адміністраторів та ліквідаторів банку;
12) складає платіжний баланс, здійснює його аналіз та прогнозування;
13) представляє інтереси України в центральних банках інших держав, міжнародних банках та інших кредитних установах, де співробітництво здійснюється на рівні центральних банків;
14) здійснює відповідно до визначених спеціальним законом повноважень валютне регулювання, визначає порядок здійснення операцій в іноземній валюті, організовує і здійснює валютний контроль за банками та іншими фінансовими установами, які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій;
15) забезпечує накопичення та зберігання золотовалютних резервів та здійснення операцій з ними та банківськими металами;
16) аналізує стан грошово-кредитних, фінансових, цінових та валютних відносин;
17) організує інкасацію та перевезення банкнот і монет та інших цінностей, видає ліцензії на право інкасації та перевезення банкнот і монет та інших цінностей;
18) реалізує державну політику з питань захисту державних секретів у системі Національного банку;
19) бере участь у підготовці кадрів для банківської системи України;
20) визначає особливості функціонування банківської системи України в разі введення воєнного стану чи особливого періоду, здійснює мобілізаційну підготовку системи Національного банку;
21) вносить у встановленому порядку пропозиції щодо законодавчого врегулювання питань, спрямованих на виконання функцій Національного банку України;
22) здійснює методологічне забезпечення з питань зберігання, захисту, використання та розкриття інформації, що становить банківську таємницю;
23) здійснює інші функції у фінансово-кредитній сфері в межах своєї компетенції, визначеної законом.
Відповідно до визначених функцій Національний банк України вирішує цілу низку завдань, які розглянуті нижче.
НБУ управляє грошовим обігом в країні. Йому належить виключне право випуску готівки в обіг та її вилучення з обігу. За допомогою економічних інструментів регулює грошову масу в обігу (готівкову та безготівкову).
НБУ є емісійним і розрахунковим центром країни, тобто має монопольне право на випуск грошей в обіг, а також випуск національних грошових знаків (банкнот, монет). Для друкування банкнот створено власну банкнотну фабрику. Карбування монет здійснюється в Україні на замовлення Національного банку.
Емісійні операції НБУ є складовою елементів регулювання готівково-грошового обороту. Забезпечення економіки готівковими грошима здійснюється через мережу регіональних управлінь Національного банку на замовлення комерційних банків. Для оперативного вирішення питань, пов'язаних зі здійсненням емісії готівки у всіх територіальних управліннях НБУ організовані резервні фонди НБУ – залишки національних грошових знаків, що знаходяться поза обігом.
Коштами, що знаходяться у резервних фондах керує Правління НБУ, Кримське республіканське управління НБУ й територіальні управління НБУ. Тільки з їхнього дозволу грошові знаки можуть бути переведені з резервних фондів в оборотну касу (чи в операційні каси комерційних банків). Ця операція й означає емісію грошей.
На НБУ покладена відповідальність за здійснення готівково-грошового обороту. Він визначає:
1 Правила збереження, перевезення та інкасації готівки.
2 Правила ведення касових операцій банками і господарськими суб'єктами, створює та керує резервними фондами, випускає банкноти і монети.
3 Визначає платоспроможність грошей.
Як розрахунковий центр НБУ встановлює правила проведення безготівкових розрахунків господарськими суб'єктами, а також організує розрахунки між комерційними банками.
З січня 1994 року Національний банк відповідно до покладених на нього функцій запровадив автоматизовану систему міжбанківських розрахунків з використанням прогресивних технологій у банківській справі, до якої нині залучена банківська система України. Для функціонування цієї системи в Республіці Крим та кожній області створено регіональні розрахункові палати, що об'єднуються у загальнодержавну мережу розрахункових палат України, на верхньому рівні якої знаходиться Центральна розрахункова палата у м. Києві.
Система електронних платежів (СЕП) забезпечує здійснення міжбанківських розрахунків на всій території України. Вона обслуговується комплексом програмно-технічних засобів, які забезпечують обмін електронними документами, їх перевірку, аналіз та захист від несанкціонованого втручання.
Головне завдання грошово-кредитної політики НБУ – це регулювання безготівкової емісії, основним джерелом якої є комерційні банки. Тому що, в країнах з розвиненою ринковою економікою і в Україні зокрема, переважну частину грошового обігу становить безготівковий обіг.
Комерційні банки зберігають у центральному банку обов'язкові резерви, за встановленою нормою. Ці резерви слугують гарантійним фондом для погашення зобов’язань за депозитами клієнтів на випадок банкрутства комерційних банків.
Також з метою захисту інтересів клієнтів та забезпечення фінансової надійності комерційних банків Національний банк встановлює для комерційних банків економічні нормативи. Порядок розрахунку зазначених економічних нормативів визначається Національним банком.
Центральний банк здійснює також кредитну підтримку комерційних банків, він є для них «кредитором останньої інстанції», або «кредитором на крайній випадок». З метою підтримки стабільності банківської системи та розширення її кредитних можливостей Національний банк може надавати комерційним банкам кредити, які використовуються для задоволення тимчасових потреб банків і для кредитування цільових програм, пов'язаних з реорганізацією та модернізацією виробництва, розвитком окремих галузей народного господарства та структурною перебудовою економіки України.
Центральні банки використовують різні способи кредитування (рефінансування) комерційних банків:
-
надання ломбардних кредитів;
-
купівля цінних паперів у комерційних банків на умовах угоди РЕПО;
-
редисконтування векселів.
Нині основний спосіб, кредитування – це надання ломбардних кредитів під заставу цінних паперів, насамперед державних цінних паперів, що обертаються на організованому ринку. Вартість застави повинна перевищувати суму ломбардного кредиту. Центральні банки використовують два методи надання ломбардних кредитів:
-
прямий метод, коли центральний банк надає кредит безпосередньо банку, який подав кредитну заявку, під фіксовану процентну ставку;
-
тендерний (аукціонний) метод.
У 80-90-ті роки у країнах з розвинутою економікою значно зросла роль такого способу рефінансування комерційних банків, як проведення операцій з цінними паперами на умовах угоди РЕПО. Операція РЕПО з рефінансування комерційного банку складається з двох частин. У першій частині цієї операції комерційний банк продає цінні папери центральному банку. Водночас комерційний банк бере на себе зобов'язання викупити цінні папери у визначений термін або на вимогу другої сторони. Це зобов'язання на зворотну купівлю відповідає зобов'язанню на зворотний продаж, що його бере на себе Центральний банк. Слід додати, що зворотна купівля цінних паперів здійснюється за ціною, яка відрізняється від ціни первісного продажу. Різниця між цінами і є тим процентним доходом, який має отримати центральний банк, що є покупцем цінних паперів (продавцем грошових коштів) у першій частині операції РЕПО.
Редисконтування векселів центральні банки розвинутих країн останнім часом активно не проводять.
Як «банк банків» НБУ встановлює правила роботи і проводить реєстрацію комерційних банків, видає ліцензії на ведення валютних операцій, веде рахунки комерційних банків, здійснює розрахунково-касове обслуговування, надає кредити комерційним банкам, установлює правила функціонування міжбанківського кредитного ринку, а також здійснює нагляд за діяльністю комерційних банків.
Національний банк веде Республіканську книгу реєстрації банків, валютних бірж та інших фінансово-кредитних установ. Комерційні банки України та іноземні банки можуть здійснювати банківські операції тільки після реєстрації у Республіканській книзі реєстрації банків.
На Національний банк України покладено функцію контролю за виконанням комерційними банками законодавства з банківської справи, додержанням економічних нормативів, встановлених Національним банком, та власних нормативних актів.
Нагляд спрямований на забезпечення стабільності банківської системи та захист інтересів вкладників шляхом зменшення ризиків у діяльності комерційних банків.
Функцію нагляду здійснює Управління по банківському нагляду НБУ. Безпосередньо операції по нагляду здійснює регіональне управління НБУ відповідно до програми чи окремих завдань Управління по банківському нагляді.
Комерційні банки щомісяця надають НБУ наступну звітну інформацію:
-
баланс із розрахунками економічних нормативів – показники ліквідності, мінімальний розмір статутного фонду, показники достатності капіталу, норму обов'язкових резервів, мінімальний розмір ризику на один позичальника;
-
звіт про кредитний портфель, тобто скільки в банку кредитних ресурсів;
-
звіт про портфель цінних паперів;
-
звіт про валюту і валютну позицію;
-
звіт про ризик процентної ставки;
-
звіт про надання і погашення кредиту банку.
Управління з банківського нагляду може зажадати й додаткові звіти, наприклад звіт від зовнішнього аудиту.
Робота з банківського нагляду здійснюється за трьома основними напрямками:
1 Загальний нагляд. Поширюється на стабільно працюючі банки, що фінансово стійкі, дотримують економічні нормативи, указівки НБУ і підкоряються чинному законодавству. Його здійснюють регіональні управління НБУ і він складається з перевірці виконання економічних нормативів і з перевірці звітів. Виявлені порушення фіксуються і про них ставиться у відомість керівні органи НБУ.
2 Інтенсивний нагляд. Поширюється на банки, що періодично порушують економічні нормативи, а також допускають інші незначні порушення.
3 Нагляд високого ступеня. Застосовується у відношенні банків, що систематично порушують економічні нормативи, допускають інші грубі порушення, а також мають хитливе фінансове положення. Здійснюючи інтенсивний нагляд і нагляд високого ступеня, НБУ проводить інспектування банків, філій, відділень. За підсумками інспектування керівництву банку направляється інформація про виявлені недоліки і даються рекомендації з виходу зі сформованої ситуації. Вимоги НБУ обов'язкові до виконання.
НБУ тісно пов’язаний з державою та урядом, він є його касиром і кредитором, у ньому відкриті рахунки уряду та урядових установ. Він здійснює касове виконання бюджету країни. Доходи уряду, які надійшли від податків та позик, зараховуються на безпроцентний рахунок Казначейства (Міністерства фінансів), який знаходиться у центральному банку, з якого потім сплачуються видатки уряду та держави.
Національний банк організовує і здійснює через банківську систему касове обслуговування державного бюджету України. На нього покладено виконання операцій з державними цінними паперами. Фінансування за рахунок бюджету здійснюється в межах наявних коштів. За рішенням Верховної Ради України Національний банк може надавати Уряду кредит на загальних засадах.
В умовах хронічного дефіциту державного бюджету посилюється функція кредитування держави та управління державним боргом. Під управлінням державним боргом розуміють розміщення та погашення державних запозичень, організацію виплати доходів за ними, зміни умов продажу, курсів та доходності державних цінних паперів. На НБУ покладене виконання операцій по розміщенню державних цінних паперів і обслуговуванню державного боргу.
Згідно з Законом «Про банки і банківську діяльність» Національному банку забороняється фінансування дефіциту державного бюджету.
Національний банк має право, якщо це відповідає цілям державної грошово-кредитної політики, купувати або продавати цінні папери, випущені чи гарантовані Урядом, якщо вони надійшли на відкритий ринок.
НБУ традиційно зберігає державні золотовалютні резерви, дорогоцінні метали і дорогоцінні камені. Він здійснює регулювання міжнародних розрахунків, платіжного балансу країни, бере участь в операціях світового ринку позичкових капіталів та золота.
НБУ представляє інтереси держави у відносинах із центральними банками інших країн, міжнародними банками і міжнародними фінансово-кредитними установами (такими, наприклад, як Міжнародний валютний фонд). Важливою задачею НБУ є налагодження системи міжнародних міжбанківських розрахунків.
На НБУ покладене виконання операцій, пов'язаних з функціонуванням валютного ринку. Він встановлює офіційний валютний курс і створює валютні резерви. Національний банк є головним органом, який визначає валютну політику. У цій сфері він проводить валютне регулювання, визначає порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті, організовує та здійснює валютний контроль.
Основним економічним завданням центрального банку є забезпечення стабільності національної грошової одиниці. На вирішення цієї задачі спрямована створювана ним система грошово-кредитного регулювання.
Як центральний банк держави Національний банк здійснює грошово-кредитну політику, використовуючи відповідні методи та інструменти. Основні засади грошово-кредитної політики ґрунтуються на основних критеріях та макроекономічних показниках загальнодержавної програми економічного розвитку та Основних параметрах економічного та соціального розвитку України на відповідний період, що включають прогнозні показники обсягу валового внутрішнього продукту, рівня інфляції, розміру дефіциту державного бюджету та джерел його покриття, платіжного та торгового балансів, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Щорічно Національний банк інформує Верховну Раду України про напрями грошово-кредитної і валютної політики, розробленої Національним банком на наступний рік і на більш тривалий період.
Згідно з Законом України «Про Національний банк України» основними економічними засобами і методами грошово-кредитної політики є регулювання обсягу грошової маси через:
1) визначення та регулювання норм обов'язкових резервів для комерційних банків;
2) процентну політику;
3) рефінансування комерційних банків;
4) управління золотовалютними резервами;
5) операції з цінними паперами (крім цінних паперів, що підтверджують корпоративні права), у тому числі з казначейськими зобов'язаннями, на відкритому ринку;
6) регулювання імпорту та експорту капіталу;
7) емісію власних боргових зобов'язань та операції з ними.
Національний банк здійснює взаємодію з Урядом з питань грошово-кредитної політики, консультує Уряд з цих питань. Національний банк сприяє реалізації економічних програм Уряду, якщо це не суперечить забезпеченню стабільності валюти України.
Національний банк і Уряд України проводять взаємні консультації щодо дій, які ними плануються, з питань термінів випуску цінних паперів, погашення державного боргу з урахуванням їх впливу на стан банківської системи, а також пріоритетів єдиної державної грошово-кредитної політики.
- Тема 8 кредит у ринковій економіці
- 8.1 Необхідність, сутність та функції кредиту
- 8.2. Форми та види кредиту. Принципи кредитування
- Класифікація форм та видів кредиту
- 8.3 Позичковий процент, його сутність і роль
- 8.4 Кредитна система та її структура
- Контрольні запитання
- Тема 9 фінансові посередники грошового ринку
- 9.1 Сутність, призначення та види фінансового посередництва
- Фінансові посередники
- Заощадження населення
- 9.2 Банки як провідні суб'єкти фінансового посередництва. Банківська система
- 1 За формою власності банки бувають:
- Банківські установи
- 9.3 Небанківські фінансово-кредитні інститути, їх класифікація та характеристика
- I. Договірні фінансові посередники
- II. Інвестиційні фінансові посередники
- Контрольні запитання
- Тема 10 центральні банки
- 10.1 Центральні банки, їх походження та функції
- 10.2 Центральний банк України: статус та організаційна структура
- 10.3 Функції та завдання нбу
- 10.4 Пасивні та активні операції нбу
- 1 Пасивні операції нбу
- 2 Активні операції нбу
- Контрольні запитання
- Тема 11 комерційні банки
- 11.1 Комерційні банки: поняття, класифікація та функції
- Спрощений баланс комерційного банка
- 11.2 Пасивні операції комерційних банків
- 11.3 Активні операції комерційних банків
- 11.4 Кредитні операції. Організація та порядок кредитування
- Класифікація банківських кредитів за різними критеріями
- 11.5 Інвестиційна діяльність комерційних банків
- 11.6 Фінансові послуги комерційних банків
- 11.7 Доходи, прибуток комерційного банку. Баланс банку
- Контрольні запитання
- Тема 12 міжнародні валютно-кредитні установи та форми їх співробітництва з україною
- 12.1 Міжнародний валютний фонд і його діяльність в Україні
- 12.2 Світовий банк: основи організації, структура та призначення
- 12.3 Регіональні міжнародні кредитно-фінансові інституції
- 12.4 Європейський банк реконструкції та розвитку
- 12.5 Банк міжнародних розрахунків
- Контрольні запитання