8.1. Види організації платіжних систем
Структура і функції платіжної системи є невід’ємною частиною фінансової інфраструктури країн з ринковою економікою. Для таких країн характерна складна система численних операцій по взаєморозрахунках між суб’єктами підприємницької діяльності. Враховуючи те, що більша частина платежів виконується на безготівковій основі, то головна роль виконання цих взаєморозрахунків по різних операціях покладається на комерційні банки. Ролі основних учасників безготівкових платежів розподіляються наступним чином.
Клієнти (фізичні та юридичні особи), які виконують та отримують платежі, зацікавлені в отриманні від банківських установ якісного обслуговування з точки зору оперативності, ефективності, надійності та зручності використання платіжних інструментів.
Комерційні банки стараються найповніше задовольнити потреби клієнтів за певну винагороду, забезпечуючи таким чином прибуток банку.
Безготівкові розрахунки виконуються по певній технології в межах системи, яка носить назву платіжної системи. Платіжна система — це набір платіжних інструментів, банківських процедур і міжбанківських систем, сполучення яких забезпечує грошовий обіг. Існує два способи організації платіжної системи: на чистій основі і на валовій основі.
8.1.1. Система розрахунків на чистій основі («нетто»)
З метою скорочення потреби в коштах та спрощення порядку обміну платіжними документами банки використовують механізм розрахунків на чистій основі.
Згідно цього механізму банки домовляються між собою не проводити розрахунки по кожному документу в реальному масштабі часу, а накопичувати його певну кількість за якийсь відрізок часу (як правило, за один операційний день) і виконувати розрахунки по його закінченні. Розрахунки при цьому проводяться на чистій основі. Залік дебіторської та кредиторської заборгованості може виконуватись двома чи більше сторонами.
Двосторонній залік виконується між двома банками, які домовляються про залік відправлених та отриманих платіжних доручень, обчислення нетто-залишку і виконання розрахунків на певний термін по отриманому сальдо. Такий метод дозволяє скоротити суму розрахунків між двома банками, оскільки в кінці дня робиться тільки один залік по чистому залишку.
Багатосторонній залік виконується між трьома і більше банками. В цьому випадку створюється клірінгова палата, якою може бути один із якихось банків, чи банки створюють окреме акціонерне товариство, що буде виконувати функції клірінгової палати.
Клірінгова палата на кінець дня проводить розрахунок залишку кожного банку, що приймає участь у взаємних розрахунках, з врахуванням всіх відправлених та отриманих платежів. В цьому випадку проведення виконується на суму чистого залишку. Якщо в результаті проведених підсумків по банку отримано дебіторську заборгованість, тоді банк за певний термін (декілька годин) має її погасити, перерахувавши необхідну суму коштів на свій рахунок в клірінговій палаті. В кінці всіх підрахунків по клірінгу сума взаємних зобов’язань банків має дорівнювати нулю.
Кінцевий розрахунок, тобто зарахування коштів на кореспондентський рахунок банки мають виконувати через центральний банк.
Система, що побудована на «нетто» розрахунках, дозволяє виконувати операції навіть при недостачі коштів. Але ці системи характеризуються великим рівнем ризику.
В тих випадках, коли якийсь із банків, по якому отримано дебетове сальдо, захоче забрати з клірінгової палати якийсь платіжний документ, це може викликати принцип «доміно», і на дебетове сальдо вийдуть інші банки. Вилучення будь-якого платіжного документа призводить до перегляду взаєморозрахунків між банками. Тому відкликання платіжних документів, як правило, забороняється.
8.1.2. Система розрахунків на валовій основі («брутто»)
Система на валовій основі виконує розрахунки відразу після отримання документа. Розрахунок виконується в тому випадку, якщо на рахунку є необхідна сума коштів. Ця система отримала ще назву «брутто» розрахунків.
В системі електронних платежів, що зараз функціонує в Україні, закладена модель «брутто» розрахунків.
В цій системі операції виконуються лише в межах наявних коштів на момент виконання розрахунку. В деяких системах «брутто» розрахунків дозволяється овердрафт. В Україні овердрафт заборонений.
Раніше платежі, для яких не вистачало коштів на кореспондентському рахунку банку, ставились на картотеку. Зараз в НБУ відмовились від ведення картотек і ті платежі, які виконати не можливо з причини відсутності чи нестачі коштів на кореспондентському рахунку, відправляються в комерційний банк.
8.2. Організація розрахунків в системі електронних платежів України
Міжбанківські розрахунки — це система виконання та регулювання платежів по платіжних дорученнях і зобов’язаннях, що виникають між банками та їх клієнтами.
В Україні з 1 січня 1994 р. впроваджена система електронних платежів, що повністю дозволила відмовитись від використання поштових та телеграфних авізо, значно підвищити швидкість, якість та надійність виконання платежів, забезпечити безпеку та конфіденційність банківської інформації. Ініціатором та розробником системи електронних платежів є Національний банк України.
Система електронних платежів (далі СЕП) –– це державна платіжна система, що виконує міжбанківські розрахунки і заснована на безпаперовій технології передачі електронних повідомлень засобами електронної пошти НБУ.
В СЕП України реалізована модель «брутто» розрахунків.
8.2.1. Архітектура СЕП та характеристика АРМ-1, АРМ-2, АРМ-3
В СЕП можуть брати участь будь-які кредитно-фінансові підприємства та організації, що мають кореспондентський рахунок у відповідному регіональному управлінні НБУ, задовольняють технічним вимогам роботи в СЕП і являються суб’єктами міжбанківських розрахунків на території України.
СЕП організована як деревоподібна ієрархічна структура (рис. 8.1). На верхньому рівні СЕП знаходиться центральна розрахункова палата, що обслуговується програмно-технічним комплексом АРМ-1, який виконує захист системи від несанкціонованого доступу, перевірку узгодженості та вірності функціонування РРП, а також формування звітної інформації в масштабах України в цілому.
Рис. 8.1. Архітектура СЕП
Середній рівень СЕП — це регіональні розрахункові палати, які обслуговує програмно-технічний комплекс АРМ-2.
Основні функції АРМ-2:
— прийняття платіжних документів та іншої інформації, що обробляється СЕП, від комерційних банків—учасників розрахунків та від інших РРП;
— передача платіжних документів та іншої інформації, що обробляється СЕП, комерційним банкам—учасникам розрахунків та іншим РРП;
— передача інформації, що не є платіжними документами, але обробляється в СЕП в АРМ-1;
— бухгалтерський та технологічний контроль за проходженням платежів;
— надання звітних документів за підсумками проходження платежів на рівні АРМ-2;
— ведення технічних кореспондентських рахунків банків—учасників СЕП;
— підготовка для відображення проходження платежів через СЕП на реальних кореспондентських рахунках;
— надання довідкової інформації.
АРМ-3 — це комплекс програмно-технічних засобів, що застосовується для підготовки, передачі та прийому банківських повідомлень у вигляді електронних документів між РРП та комерційним банком.
Функції АРМ-3:
— прийняття платіжних документів та іншої інформації, що обробляється СЕП, від РРП;
— передача платіжних документів та іншої інформації, що обробляється СЕП в РРП для обробки в АРМ-2;
— формування протокольного звіту про роботу АРМ-3 за банківський день і відправлення його в РРП;
— відкриття та закриття банківського дня;
— архівація даних за відпрацьований банківський день;
— сервісні функції: друк виписки про стан технічного кореспондентського рахунку та ін.;
— захист інформації, що передається засобами криптографування.
8.2.2. Принципи функціонування СЕП
СЕП реалізована і функціонує відповідно до наступних принципів.
В СЕП заборонено відразу при отриманні дебетових документів виконувати відповідне бухгалтерське проведення по балансу. В цих випадках проведення виконується лише після отримання згоди на проведення дебетового платежу того банку, на який він виставлений.
СЕП забезпечує розрахунки між банками в національній та іноземних валютах України.
Трансакції відображуються на рахунках в режимі реального часу, що дозволяє учасникам розрахунків прогнозувати ліквідність.
Трансакції, що приводять до овердрафту, блокуються в системі.
Відсутні будь-які пріоритети обробки трансакцій, крім черговості надходження в систему.
Ініційована трансакція не може бути відміненою.
Ініціатива проведення трансакції належить банку, що дебетує свій рахунок. Можливість дебетувати рахунок іншого учасника СЕП належить тільки НБУ для обмеженої кількості типів операцій.
Основним режимом СЕП є передача пакетів електронних платіжних документів. Система виключає наявність використання паперових технологій.
Обмін документами організовано у вигляді технологічних циклів прийому—передачі.
В регіональних управліннях НБУ ведеться транзитний («нічний») рахунок для відображення трансакцій, що не були завершені протягом одного банківського дня. Це дозволяє організувати роботу учасників СЕП з урахуванням специфіки роботи кожного з них (наприклад, збоїв у роботі каналів зв’язку).
Обмежень на суми трансакцій в СЕП немає. Неявними обмеженнями є: мінімальна сума — собівартість однієї трансакції, максимальна сума — наявні кошти на рахунку в НБУ.
Кількість платіжних документів в одному пакеті не має перевищувати одну тисячу.
- 8.1. Види організації платіжних систем
- 8.3. Моделі функціонування сеп
- 8.3.1. Характеристика нульової моделі
- 8.3.2. Характеристика першої моделі
- 8.3.3. Характеристика другої моделі
- 8.3.4. Характеристика третьої моделі
- 8.3.5. Характеристика четвертої моделі
- 8.3.6. Характеристика п’ятої моделі
- 8.3.7. Характеристика шостої моделі
- 8.3.8. Характеристика сьомої моделі
- ? Контрольні питання